Leirdueskyting handler om presisjon.
Når jeg sier "ja"...
- Unnskyld. Det var min feil. - Var du ikke klar?
For en fart de har! Jeg vil lære meg å skyte først.
- Kan du lade på nytt, Pamela? - Jeg vet ikke. De skal inn her, hva?
Jeg klarer meg selv, takk!
Bare vent med ladingen. Når jeg sier "ja"...
- God morgen, Hastings! Flott dag. - God morgen, general!
God morgen, mine damer!
Nå er det din tur, Kitty.
Du må øve før konkurransen. Den går av stabelen den 14.
God morgen, Mr. Russell! Forfriskende, ikke sant?
- God morgen, Mr. Poirot. - Bonjour, kaptein Fowler.
- God morgen, monsieur Poirot. - Mademoiselle Morgan! Vakker stemme.
- Kaptein Hastings har organisert oss. - Han er flink til sånt.
Generalen deklamerte Swinburne så fint i går kveld.
Generalen deklamerer poesi med sann militær energi.
Kanskje din niese kan underholde oss en kveld?
Kanskje det, Mr. Poirot.
Ha meg unnskyldt.
Du blender meg med sjarmen du har gi meg et svar
Elskede, vi blir vel et par
Du, min elskede venn min kjæreste venn
Du er herlig
John?
Såret jeg fikk, var ubetydelig. Jeg følte meg som en bedrager.
Jeg var overbevist om at jeg ville dø.
Det er fordi jeg er feig. God morgen, general.
God morgen, Clapperton. For en herlig dag!
Litt friskt.
John?
God morgen, monsieur Poirot. Har du sett John?
- Han er ute på fordekket. Skal jeg...? - Sett deg, monsieur Poirot.
Jeg så deg ikke til middag i går. Det gynget litt.
Jeg er meget sjøsterk. Jeg må bare ikke trette meg ut.
Jeg lever jo så intenst.
Jeg holdt på å slite meg ut under krigen. Sykehuset mitt.
Du har vel hørt om sykehuset mitt? Jeg hadde selvsagt personale.
Men det var jeg som drev det.
Du er umåtelig vital.
"Du er så levende, Adeline," sier folk til meg.
Men hva ville man vært om man ikke var levende?
Død, madame.
Jeg må finne mannen min.
- Det fins ikke hai i Middelhavet! - Der er du.
Hei, kjære. Vil du sitte i solen eller i skyggen?
- Er du varm nok? - Jeg fryser.
Jeg ville brukt øks på den kvinnen om jeg hadde vært mannen hennes.
Jeg kjente en kvinne som henne en gang i Hyderabad. Rene giftslangen.
- Det var i 1887. - Var det noen som brukte øks på henne?
Sist jeg så henne, var hun på sin tredje mann.
Mister man balansen, kan man svinge rundt og skyte hull i masten.
- Oberst Clapperton? Oberst? - Han ser ut som en soldat!
- Soldat? - Var han ikke med i garden?
- Før krigen var han varieté-artist. - Det er ikke sant!
Når det er krig, slipper de inn hvem som helst.
Tyskerne slipper en bombe, og han sendes hjem med et kjøttsår i armen.
Hvordan traff han Mrs. Clapperton?
Hun var lady Pardoe da. På et eller annet vis havnet han på hennes sykehus.
Kan det ha vært fordi han var såret?
Ja...han må ha vært såret.
Du burde røre på deg, miss Henderson. Det er ikke bra å sitte og fundere.
Jeg vet det. Men religionen min tillater det ikke på denne årstiden.
Å...
Ja visst. Jeg mener...
Nå vel...
Adeline!
God dag, Dermot.
Jeg vil gjerne snakke med deg.
- Vi har ikke så mye å si hverandre. - Men etter alt som...
- Hva vil du? - Jeg skulle bare...
- Spionerte du på oss? - Jeg skulle bare ta brettene, frue.
Så gjør det.
Jeg er en lykkelig gift kvinne, general Forbes.
Jeg vervet meg i Hæren og vet at hæren vår er best
Jeg synes synd på familien hennes.
Jeg synes alle gutter Hæren burde ta
Man tjener bra, ja ganske bra
En vakker dag blir du kanskje general Min gode mann, det går an
For vi trenger dere
Her i Hæren...
Jeg frabad meg soldatviser og indiske kjærlighetssanger. Og hva synger hun?
"Vår hær er best" og "Kjærlighetsvise fra Kashmir".
- Hva kan man vente av sivilister? - Vi er alle sivilister nå, Bates.
På krus som dette må man holde ut med amatørunderholdning kveld etter kveld.
Molly og jeg likte det. Hva synes du, oberst Clapperton?
John hadde kunnet høre på henne i timevis.
Han har eier ikke kunstnerisk smak.
Mrs. Tolliver er kunstnerisk.
Det må være en stor trøst for deg.
Vi gleder oss til å besøke museet i Alexandria i morgen.
John og jeg skal ikke i land. Antikviteter interesserer oss ikke.
Man må leve i nuet.
I mitt hus fins det ingenting som er eldre enn tre år.
Da må jeg selge bilen min neste år.
Min bil, tror jeg, John.
Ja visst, kjære. Din bil.
Vi har visst med fintfolk å gjøre.
- Tjue over ti. - Akkurat.
Hva sier dere til bridge?
Bridge?
- Ja! Vi kan sitte ved spisebordet. - Får vi bli med?
- Hva med deg, Clapperton? - John vil ikke. Han er så kjedelig.
- Du må gjerne være med. Hva het du? - Mrs. Tolliver.
Jeg er hennes mann, Mr. Tolliver.
Så passende...
Kidnapping!
- Bli med oss, du er kidnappet. - Clapperton-nappet!
- Ikke vær dum. Du blir forkjølet. - Ikke sammen med oss.
- Vi er hete saker. - Og det er måneskinn!
Bonsoir!
Takker dere Gud for for at dere ikke fikk noen barn?
- Det fikk vi faktisk. - To. En gutt og en pike.
For guds skyld, sett i gang og gi!
Det er en romantisk klisjé, men er ikke månen vakker?
Absolutt. Den er som et digert posjert egg.
Monsieur Poirot!
Jeg vil gjerne be deg om et råd når det gjelder engelsken.
- Det trenger du da ikke. - Så vennlig av deg.
Madame Clapperton sa nettopp:
"John vil ikke spille bridge." Pleier man ikke å si "kan ikke spille"?
Hun tar det som en fornærmelse at han ikke spiller.
- Han skulle ikke giftet seg med henne. - Mange fæle kvinner har hengivne menn.
Det er en naturens gåte.
Det er kanskje derfor kaptein Hastings ikke har inngått ekteskap.
Ekteskap?
Du har ikke meldt deg på til leirduekonkurransen.
- Jeg hadde ikke tenkt... - Snakk om noe annet for en gangs skyld.
Jeg snakker gjerne om det, men kanskje i morgen?
Jeg må skrive ferdig noen brev.
Farvel, mademoiselle Henderson.
Farvel, miss Henderson.
Hastings, da! Hvorfor skal jeg presentere deg for hyggelige kvinner-
- når du bare snakker om leirdueskyting?
De liker det! Miss Henderson vil snakke om det i morgen.
Hastings...
Velg et kort.
Ikke vis meg det. Husk hva det er og legg kortet tilbake i kortstokken.
Sånn ja. Nå skal jeg bare stokke dem litt.
- Kortet ditt. - Det er det!
Du liker visst å spille kort, selv om du ikke spiller bridge.
Jeg har mine grunner for ikke å spille bridge. Jeg skal vise deg.
Vi spiller én omgang. Mr. Poirot kan stokke dem.
Voilà.
Jeg kan gi makkeren min og motstanderne mine hvilke kort jeg vil.
Vennskapelig spill er ikke noe for meg.
- Hvordan gjør du det? - Håndens kvikkhet lurer øyet.
Du kan opptre med det der.
Ja. Nettopp.
Håper jeg ikke har kjedet dere med min lille fremvisning.
Farvel, mine damer. Mine herrer...
Sa jeg noe galt?
Jeg vet ikke, Hastings.
Jeg vet virkelig ikke.
- Vi bør gå i land nå. - Du slipper oss vel ikke i land alene?
Frøken! Ekte biter av faraoenes graver.
Jeg vil ikke ha noen faraobiter!
- Vi kan komme ut for fæle ting. - Dere bør ikke gå alene.
- Men jeg vet ikke om min kone har lyst. - Hurra!
- Hun kan hvile i stedet. - Jeg skal snakke med Adeline.
- Vi blir med. - Kanskje vi kan overtale henne.
- Hvem er det? - John!
Døren er låst. Jeg vil ikke bli forstyrret av stuertene.
- Bonjour! - Vi prøver å få ham for oss selv.
- Lure ham med til souken. - Lokke ham med til kasbahen!
- Vil du gå i land? - Nei. Jeg sov dårlig.
Jeg vil hvile det meste av dagen.
- Kanskje jeg går i land, Adeline. - Gjør som du vil, John!
- Får jeg hente guideboken? - Jeg vil ikke stå opp av sengen.
Gå din vei, og la meg være i fred.
- Vi kan gå nå. - Har du passet ditt?
I lommen.
- Vær så snill, jeg må gå. - Rav, agat...
- Hva koster de av rav? - 300 piaster.
- Mine koster 200. - Jeg tar det av rav.
Men så må jeg gå.
Hei der! Forsvinn!
Du har ikke lov til å være her.
Frekkas!
- Hastings, kan vi gå? - Ja visst.
- Skal du i land, general Forbes? - Antakelig.
Vi ses senere. Vi prøver å unngå turiststedene, hva?
Jeg overlater alt til deg, Hastings.
Se bister ut, sir. Vill!
Nei, Hastings! Du ser ut som om du har forstoppelse.
Kamelen er ubekvem å sitte på. Den er spiss!
God morgen, monsieur Poirot!
God morgen, kaptein Hastings.
Sånn!
- Er han ikke flott? - Jo visst.
Han ser ut som han samler mot til å bestille en tekake til.
- Har du sett Clapperton-paret? - Mme Clapperton skulle bli lugaren.
Hva med oberst Clapperton?
La meg se... Han gikk i land.
I går var det snakk om at vi skulle gå i land sammen.
Monsieur Poirot!
Var oberst Clapperton alene da han gikk i land?
La meg se... Han hadde kanskje selskap.
- Miss Mooney og miss Cregan, kanskje? - Ja, nettopp. De to jentene.
- De er ikke barn, monsieur Poirot. - Nei.
- Det er ikke jeg heller. - Nei.
Utmerket!
Se på granateplene!
Unnskyld?
- De liker ikke at man tar på frukten. - Unnskyld.
M og Mme Tolliver! For en hyggelig overraskelse.
- Er dere alene? - General Forbes slo følge en stund.
Men så måtte han plutselig tilbake. Han følte seg ikke helt vel.
Vi skulle til å spise lunsj. Vil dere holde oss med selskap?
På et lokalt sted?
Hvorfor ikke, Molly? Vi prøver.
Jeg går tilbake til båten.
- Må du forlate oss? - Jeg har en del å gjøre.
Som du vil. Vi ses om bord i ettermiddag.
Vi lar jentene begynne siden de har minst erfaring.
Så får det bli general Forbes. Han kan dette.
Vi kan ikke gjøre det midt i Alexandria havn!
Vi skyter ut mot havet. Det er ikke mye parkert der ute.
Fortøyd.
Havnefogden ville neppe like det.
- Unnskyld? - Leirduer har sitt utspring i India.
- Sier du det? - På 1200-tallet.
Det var pil og bue på den tiden. Og de hadde ingen kastemaskin.
Bare menn med skrekkelig sterke armer.
Jeg tror ikke jeg vil gjøre det.
- Det gjør hun nok. - Kom, Pamela!
Mlle Mooney og oberst Clapperton! Håper dere hadde det hyggelig i land.
Kom, Pammy!
- Kanskje vi ses til middag. - Jeg håper det.
Adeline!
Adeline...
Adeline!
Det er låst. Jeg henter en stuert.
Poirot! Vi har problemer med leirduekonkurransen.
Den skulle gått av stabelen den 14., men vi ankrer opp i Haifa den 13...
Og der må vi gå i land og se på ruinene.
Da gjenstår den 15., 16. og 18.
Den 17. går ikke. Da skal kapteinen holde fest.
Gud! Hun er død!
Hent kapteinen.
Se her.
En suvenirselger må ha mistet det. De djevlene!
Oberst Clapperton, for en tragedie!
Kan du hjelpe oss, Mr. Poirot?
Jeg vil helst ikke blande inn egyptisk politi.
Ja, kaptein. Kanskje jeg kan det.
Er det noe som er borte, oberst Clapperton?
Min kone har alltid...hadde alltid-
- litt kontanter i andre skuff. De er borte.
- Hvor mye var det? - Mellom 20 og 30 pund.
- Noe annet? - Smykkene hennes. Det var ikke mange.
De fleste lå i kapteinens safe.
- Kanskje du kan beskrive dem. - Jeg vet ikke om jeg husker dem eksakt.
Jeg vet at pannebåndet hun hadde i går kveld, er borte.
- Hva vet du om dette? - Det er ikke min kones.
- Er du helt sikker? - Hun ville aldri gått med noe slikt.
- Det lå på gulvet mellom sengene. - Noen må ha mistet det.
Hadde din kone noen fiender?
Definitivt ikke.
Du har vært til stor hjelp. Mange takk.
Kondolerer. Hvis det er noe vi kan gjøre...
Takk, kaptein. Men det er ikke noe dere kan gjøre.
Ingenting kan vekke Adeline til live igjen.
- Gode Gud! - Myrdet, general Forbes.
Gode Gud...
Du kjente madame Clapperton før denne reisen, stemmer ikke det?
Jeg kjente Adeline da hun var lady Pardoe og lenge før det.
Jeg var adjutant for faren hennes i 1892, da hun var sju år gammel.
Det føles helt uvirkelig.
Jeg var forelsket i henne i årevis.
Hun har ikke alltid vært det fjolset hun ble.
- Mistenkeliggjør nå ikke deg selv. - Hvordan skulle jeg gjøre det?
Tolliver-paret fortalte at du gikk tilbake til båten før lunsj.
De sa at du følte deg uvel.
Nei. Jeg kom tilbake for å snakke med Adeline.
Jeg hadde ikke truffet henne på 17 år.
Siden Pardoes død. Jeg trodde at jeg kanskje hadde en sjanse.
Jeg fikk ikke... Hun sørget jo.
Men det hindret ikke en mann som Clapperton.
Så du drog tilbake til båten for å snakke med madame Clapperton.
- Fortell hva som skjedde. - Ingenting.
Jeg gikk til lugaren hennes og banket på, men hun svarte ikke.
Så jeg gikk tilbake til min egen-
- og tok en blund.
Nå? Hva sier du, Mr. Poirot?
Man kan ikke forsere de små grå, kaptein.
Har du funnet suvenirselgeren?
En av dem sa at miss Henderson kjøpte et ravhalsbånd.
Kom inn!
- Ja, Bates? - Jeg har undersøkt liket.
Og?
- Offeret døde av knivstikk i brystet. - Det kan vi se selv.
Jeg beklager. Men jeg har bare førstehjelpsboken min.
- Når døde hun, Monsieur Bates? - Det er vanskelig å si.
I denne varmen...
Det vi vil vite, er når Mrs. Clapperton ble drept.
- Rundt klokken ti i formiddag. - Klokken ti?
- Pluss/minus et par timer. - Milde himmel...
Kitty, du kunne ikke vite det.
- Hvem er det? - Det er meg, Hercule Poirot.
- Hei, monsieur Poirot. - Får jeg komme inn?
Jeg har bare ett spørsmål.
Kitty tar det så tungt.
Hun klandrer seg selv.
Og meg.
- Hvordan kan hun klandre seg selv? - Vi sa noen stygge ting om henne.
Hvis alle som hadde snakket stygt om Mme Clapperton, hadde-
- vært like høylytte som din venninne, ville båten vært en fare for sjøfarten.
Hørte du det?
- Hva var spørsmålet? - Det er enkelt.
Dere forlot begge båten halv ti med oberst Clapperton?
Det vet du, du så oss jo.
Var obersten med dere hele dagen, til dere kom tilbake klokken fire?
- Ja, hvert eneste minutt. - Han tror vel ikke...?
- Hvert minutt, sa du? - Absolutt.
- Men... - Ja?
Vi satte oss på en kafé i tolvtiden, og oberst Clapperton...
Han gikk på...Du vet... noen minutter.
Jeg forstår. Men bare noen minutter?
Vi tok ikke tiden.
Stopp der! Du har noen spørsmål å svare på,-
- hvis jeg ikke tar helt feil.
- Jeg drepte henne ikke. - Du hadde smykkene hennes.
- Hun var rik! Det betydde ikke noe. - Monsieur Skinner!
Madame Clapperton er død! Du ble tatt på fersken av kaptein Hastings-
- da du prøvde å selge smykkene hennes.
- Du tok deg inn i lugaren hennes... - Hun var allerede død.
Jeg skulle ikke ha tatt dem. Ikke da jeg så at hun var død.
Jeg burde ha forstått at det ville bli problemer.
- Tror du ham? - Ja, jeg gjør nok det.
Jeg også.
Vi er tilbake til souvenirselgeren.
Kan det ikke ha vært noen av passasjerene?
Hvem da? Oberst Clapperton?
Han har vanntett alibi. General Forbes?
Mademoiselle Henderson?
- Hun kan ha motiv. - Hun er kvinne!
- Tror du ikke kvinner begår drap? - Kvinner blir ikke avslørt.
Mme Clapperton hadde vært død i fem timer da hun ble funnet.
Litt penger og smykker var stjålet.
Et halsbånd lå på gulvet ved sengen. Døren var låst og nøkkelen borte.
- Og luken mot dekk var åpen. - Hvor vil du hen?
Madame Clapperton hadde låst døren fra innsiden. Vi hørte henne si det.
Hvis Mrs. Clapperton kunne låse døren, kunne hun låse den opp også.
Hvilket leder oss til konklusjonen: Madame Clapperton låste opp døren-
- og slapp inn morderen.
Miss Henderson, kjøpte ikke du et ravhalsbånd i går?
- Hvordan visste du det? - Kapteinen nevnte det tilfeldigvis.
- Får jeg se det? - Jeg har mistet det.
Jeg må ha mistet det er sted. Lagt det ifra meg.
Ja visst. Jeg forstår.
Mrs. Clapperton var svært usympatisk.
Jeg tror ingen om bord likte henne,-
- men hvem hadde grunn til å drepe henne?
Alle på båten hadde forstått obersten "om han hadde brukt øks på kvinnen".
Jeg hørte faktisk noen si det.
Men han hadde alibi. Han var i land hele dagen med de to jentene-
- og vendte ikke tilbake til båten før klokken fire om ettermiddagen.
Da hadde madame Clapperton vært død i flere timer.
Det virker som om general Forbes er vår eneste mistenkte.
Bonsoir, mademoiselle Morgan. Jeg vil be din niese om en tjeneste.
Som du vil. Ismene!
God kveld, Ismene.
Får jeg låne noen av deg?
Mine damer og herrer, i kveld kan jeg by på poesi-
- av vår nasjonalskald Rudyard Kipling.
Jeg begynner med "Damene".
Jeg har tatt min glede der jeg fant den jeg har streifet i ungdommens dager
Jeg har hatt en hel rekke flammer og fire av det prima slaget
En var halvkaste-enke, en var en kvinne fra Prome
En var kona til knekten, og en var jenta hjemmefra
Unnskyld meg, Mr. Russell.
Jeg forstår meg på kvinner
Jeg har en kunngjøring.
Sett deg hos oss, Mr. Russell.
Dere kjenner til tragedien som inntraff i går.
Jeg er viss på at dere vil hjelpe til med å få tak i den skyldige.
Heldigvis har vi med oss Mr. Hercule Poirot-
- som har lang erfaring med liknende saker.
Hør nøye etter hva han har å si. Mr. Poirot...
Takk, kaptein Fowler.
Mesdames, messieurs... Det jeg skal gjøre, vil kanskje forbause dere litt.
Kanskje dere vil synes jeg er eksentrisk, ja, gal. Kanskje dere sier:
"Den lille belgiske detektiven er gått helt fra vettet!"
Men jeg kan forsikre dere om at i galskapen fins det,-
- som dere engelskmenn sier,-
- system.
Voilà!
En koffert.
Så uinteressant! Ingenting er mindre interessant enn en koffert.
Og dere har rett, bortsett fra-
- at kofferter inneholder ting.
- Det er en dukke! - Ja, nettopp.
Det er bare det at denne dukken-
- er et viktig vitne-
- når det gjelder sannheten om hvem som drepte-
- madame Clapperton.
Hvordan kan dukken fortelle hva den vet? Dette er en dukke-
- som kan snakke.
Har dere ikke hørt om dukker som kan snakke? Selvfølgelig har dere det!
Alt vi må gjøre, er å legge dukken tilbake i kofferten-
- der vi ikke kan se henne.
Denne lille damen liker ikke å bli sett.
- Gjør du vel, lille venn? - Nei!
Kan du fortelle oss noe-
- om drapet på madame Clapperton?
Hva er det, John? Døren er låst.
Jeg vil ikke bli forstyrret av stuertene.
Du... Jeg...
Stopp ham!
Ja!
Før ham til mitt kontor.
Mine damer og herrer, forlat rommet, er dere snille.
Gjorde jeg det riktig?
Ja, lille venn.
Det var du, general, som gav meg et vink da du nevnte varieté-scenen.
Jeg grublet, jeg tenkte...
Og så, kvelden før forbrytelsen,-
- lot oberst Clapperton som om han avslørte seg.
Han ville få oss til å tro at han var en taskenspiller.
Da ville vi ikke kommet på tanken at han var buktaler.
Det var det han gjorde da du hørte ham snakke med sin kone gjennom døren.
Men da var hun allerede død.
Ha meg unnskyldt.
Halsbåndet på gulvet, da? Var det miss Hendersons?
Det ble lagt der for å få oss til å tro at en lokal tyv var morderen.
At det kastet mistanker på noen som var glad i henne, var grusom ironi.
Pardon.
Jeg er lei for det, mademoiselle.
Han gjorde det ikke for min skyld. Det var jentenes ungdom.
Han innså trelldommen. Han ville bli fri, før det var for sent.
Vi har alle våre drømmer.
Når gjettet du at det var han?
Hans selvbeherskelse var for perfekt.
Uansett hvor irriterende hans kone var, virket det ikke som det berørte ham.
Enten var han så vant med det at det ikke gjorde vondt lenger.
Eller så visste han at trelldommen snart var over.
Det var et ondt, stygt pek du spilte oss, Monsieur Poirot.
Jeg tolererer ikke drap.
Mademoiselle...